Odpadky.
Celý týden myslím jen na odpadky.
Já, prostě na ně nemůžu přestat myslet.
ZASTÁVKA U RAYE NAFTA - BENZÍN
Co vás napadá o odpadcích?
Já...
Začala jsem si dělat starosti, co se s těmi odpadky stane.
Je jich tolik.
Víte, nakonec dojdou místa, kam je ukládat.
MUŽI
Naposledy jsem se tak cítila, když na mělčině uvízla ta loď
a plula kolem ostrova a nikdo ji nechtěl.
- Pamatujete si to? - Ano.
Napadá vás, co vaše obavy vyvolalo?
Jo.
Víte, jednou večer John vynášel odpadky
a pořád mu něco vypadávalo z koše.
A proto... Začala jsem si představovat,
takovou plechovku, co bez přestání
produkuje odpadky. Prostě pořád produkuje odpadky
a pořád z ní vypadávají.
A co má člověk dělat, když chce něco takového zastavit?
A máte pocit, že se opakuje totéž?
- Co myslíte? - No...
Minule jsme mluvili
o vaší posedlosti rodinami, kde někdo zahynul při letecké havárii.
Dnes mluvíme o vašem strachu z přemíry odpadků.
Jo. Takže?
No, když se zamyslíte,
myslím, že pochopíte, že předmětem vašich obsesí
je stále něco negativního, co nemáte pod kontrolou.
Jo.
Ale kolik lidí podle vás běhá kolem
a dělá si starosti s tím, jak je všechno skvělé a báječné? Víte...
Možná si dělají, ale asi nechodí na terapii.
Stejně,
být šťastný není zas tak skvělé.
Já když byla naposledy šťastná,
hrozně jsem ztloustla.
Musela jsem přibrat tak 10 kilo.
John z toho měl málem infarkt.
Tak co máš za problém?
Na co to tu koukám? To je nějaká chyba, ne?
To záleží na tvém postoji. Myslím, že ne.
Vlastně, řeknu ti malé tajemství.
Jo?
Jakmile máš na ruce prsten,
začne se o tebe ohromně zajímat opačné pohlaví.
- Blbost. - Vážně.
Kéž bych měl lístky na Super Bowl vždycky, když se objeví nějaká klisnička
a mluví se mnou, aniž by flirtovala.
Je to důležité. Je to prostě skvělé.
Jo, ale to se ti stávalo, ještě než ses oženil.
Ne! Ne, ne.
Než jsem se oženil, nikdy se mi to nestalo.
Kdybych to věděl, šel bych a koupil si prsten
v osmnácti a ušetřil bych...
- Jo, jasně. - ...spousty času a peněz.
Ne, kéž by mě tak někdo zaučil.
Říkám ti, je to dost zvláštní.
Sakra, musím jít. Tak co, dáme ve čtvrtek raketball?
- Třeba v půl osmé? - Jo, fajn.
- Skvělé. Ahoj. - Měj se. Ahoj.
- Ano, pane? - Janet?
Domluvte se s Kirklandem na pátek v 13:30.
- Ano, pane. - Dobře.
Pořád to před Johnem tajíte?
Jo.
Bojíte se, že si bude myslet,
že jste hloupá, když přemýšlíte o takových věcech?
Ne, to ne. Je to jen...
- Zrovna teď se na něj strašně zlobím. - Proč?
Pozval k nám kamaráda z vysoké
a ani se mě nezeptal.
Samozřejmě bych řekla ano,
ale, víte, bylo by milé, kdyby se mě aspoň zeptal.
Co vás na tom rozrušilo?
Asi mě zlobí to, že se nemám proč zlobit.
Je to jeho dům. On platí hypotéku.
Ano, ale požádal vás, abyste odešla z práce,
a staráte se o domácnost.
Jo, starám. To je pravda.
Takže když pomineme toho neočekávaného hosta,
jak je to s Johnem?
Je to fajn. Tedy, v pořádku.
Až na to, že mám takové období,
kdy nechci, aby se mě dotýkal, ale...
A odkdy ten pocit máte?
Asi od minulého týdne.
Nevím. Jen...
Začala jsem mít takový divný pocit
a už jsem nechtěla, aby se mě dotknul.
Než jste začala mít ten pocit,
tak jste problém s fyzickým kontaktem neměla?
Jistě že ne.
Až na to... No...
Nikdy jsem nebyla moc na sex.
Líbí se mi to a tak, ale, víte,
nepovažuju to za tak důležité
a tak nějak by mi to nechybělo.
Ale...
V poslední době mě udivilo, že se to nějak vytratilo.
Možná vycítil vaši neochotu k jeho dotykům.
Jo, jenže je to divné,
protože se mě přestal dotýkat, ještě než jsem začala mít ten pocit.
Určitě si asi přeje, abych občas byla iniciativní já.
A já bych byla, jenže...
Mě to prostě nikdy nenapadne a...
A když jsem na to měla chuť, byla jsem sama.
Co jste udělala?
Co myslíte?
Masturbovala jste?
Bože, ne!
Ne.
Z vaší odpovědi bych řekl, že nikdy nemasturbujete.
No...
Jednou jsem to zkusila. Přišlo mi to hloupé.
Nevím.
Přišlo mi to jako naprostá pitomost.
Bože, víte, hned jsem si představovala,
že se na mě možná dívá můj mrtvý dědeček a...
Prostě mi to přišlo hloupé.
Víte, zvlášť když netušíte co se všemi těmi odpadky.
Takže jste se o to pokoušela nedávno?
No, skoro nedávno, ale ne úplně nedávno.
Nejsem prostě připravená mít v domě hosta.
Musím do práce.
Musím zpátky do práce.
Dneska jen jeden? Páni, jak vzrušující.
Už jsem vynechal jednu schůzku. Musím se vrátit.
Hele, Johne, když chceš jít, běž.
Můj život se netočí kolem našich dostaveníček.
Zase si tolik nemysli.
Hele, nemusíš mít pocit,
že se mnou musíš jednat v rukavičkách, Cyn.
Řekni mi, co opravdu cítíš.
Hele, přijede mě navštívit kamarád,
starý kámoš, co jsem ho roky neviděl.
A jak jsem pochopil, je trochu ztracený.
Myslím, že s ním budu muset trochu pobýt.
To znamená, že se mám trochu stáhnout?
Jo.
Víš, chtěl bych, abys přestala dělat číšnici.
Proč?
Děsí mě pomyšlení na všechny ty chlapy, co tě oblbujou.
- To zvládnu. - Jasně.
Mimoto, plat je dobrý a někteří jsou milí.
A ty nemáš nárok na žárlivost.
Kdo říká, že žárlím?
Já.
Víš, ráda bych to někdy dělala u vás doma.
Přiznám se, že myšlenka na sex v posteli mé sestry
mě perverzně vzrušuje.
Nejradši bych teď hned vyšla ven
a všem vyzvonila, že Ann je v posteli nanic.
Ta krásná, ta oblíbená Ann Bishopová Mullanyová.
To je riskantní.
Tak co když jen začnu šířit zvěsti?
Ne. Myslím sex u nás doma.
- Bojíš se odhalení? - Jo.
To bys měl.
- Seznámíš mě s tím kámošem? - S kým? Grahamem?
Musím říct,
že jsme si byli před lety dost blízcí, ale...
Myslím, že se teď hodně lišíme.
- Ano? - Ann? Jmenuju se Graham Dalton.
Jo.
- Jistě. - Můžu k vám na záchod?
Pojďte dovnitř.
- Kde je? - Rovně dozadu, pak doleva.
- Omlouvám se. - Máte ráda jahody? Přinesl jsem...
- Děkuji. To je moc milé. - ...vám pár jahod.
Ahoj. Johna Mullanyho, prosím. Tady jeho žena.
To je v pořádku. Díky.
Takže...
- To bylo rychlé. - Falešný poplach.
Posaďte se.
Omlouvám se. Víte, u nás se nekouří.
- Ale pokud chcete, můžete... - To ne, ne.
- ...jít ven. - Já...
Počkám.
- Máte ještě něco? - Ano.
Myslíte, co bych přinesl? Ne.
Tedy, mám pár věcí, ale to je vše, co tu budu potřebovat.
Byla jste někdy v televizi?
V televizi? Ne. Proč? Proč?
Jen mě to zajímalo.
Graham. To je neobvyklé jméno.
Jo. Asi je.
Moje matka je úplný anglofil.
Z čehokoli britského slintá blahem, takže...
Myslím, že to jméno slyšela v nějakém filmu.
Teď je fanynkou veřejnoprávní televize.
Jak se vám líbí v manželství?
Docela se mi to líbí.
Co se vám na tom líbí?
Nechci být kritický.
- Ne. To je v pořádku. - Jsem zvědavý.
No, znáte to klišé, že dává pocit bezpečí.
Je pravdivé.
A máme tenhle dům.
Je to hezký dům.
A...
Johna zrovna jmenovali společníkem a to mě hodně těší.
Víte, jsem ráda, že není jen tak na volné noze.
Ano.
Tak jak dlouho jste se s Johnem neviděli?
- Devět let. - Devět let?
Jo. Překvapilo mě, že mě pozval sem, než si najdu bydlení.
Copak...
- Copak jste se neznali dobře? - Znali jsme se moc dobře.
John a já
jsme si byli podobní.
Opravdu?
Skoro se mi to nechce věřit. Zdáte se být úplně jiný.
Jo. Řekl bych, že jsme teď hodně jiní.
- Teď už konečně půjdu na ten záchod. - Dobře.
Grahame,
musím ti říct,
že jsem málem volal poldy, když jsem tě uviděl.
Pomyslel jsem si: "To nemůže být ten stejný kluk,
"co každý týden vzadu v kapli poskytoval privátní služby."
- To jste dělal? - No, jo.
Každý má minulost a tohle je ta moje.
Tak co se stalo?
Někdo umřel nebo co...
- Johne. - Promiň. Někdo...
- Ne. Nikdo neumřel. - Promiň.
- Takže... - Tedy, no...
Co by si asi parta pomyslela o tvém pochmurném vzezření?
Netuším.
Večeře byla moc dobrá.
- Jo. Nebyla špatná, zlato. - Díky, děkuji.
U soli Ann vždycky dosahuje kritických hodnot,
ale dneska to bylo... Říkám jí:
"Vždycky můžeš přidat, ale nikdy neubereš."
Jo. To opravdu říkáš.
Takže tu máte rodinu?
Matku, otce, sestru.
- Starší nebo mladší sestru? - Mladší.
Jste si blízké?
Promiňte... Už zase vyzvídám. Omlouvám se.
Už jsi vyzvídal?
Jo, celé odpoledne jsem Ann vyslýchal o vašem manželství.
- Jaké to bylo? - Moc dobré.
Ptal jsem se na vaši sestru.
Ano. No...
Vycházíme spolu. Jen...
Myslím, že je extrovertní.
Prostě si myslím, že je hlučná.
Asi by nesouhlasila.
Ne. Určitě by nesouhlasila.
Poslouchej, když jsi tu, půjdeš za Elizabeth?
Proč jsi tady?
Nevím.
- Kdo je Elizabeth? - Holka, co s ní Graham ve škole chodil.
Tedy, po těch epizodách v kapli.
Pokud vím, pořád tu bydlí.
Mluvili jsme dneska s Grahamem o bytech
a já mu říkala, že v Zahradní čtvrti mají krásné bytečky
a že jsou fakt hezké, nad garážemi...
- V Zahradní čtvrti je hrozná kriminalita. - No tak, Johne. To není pravda.
Nevím, jaké místo hledáš,
ale kdekoli jinde je spousta garsonek.
Prosím?
Ne, teď mám jen jeden klíč.
Všechno, co mám, je v autě.
Já jen... Líbí se mi to.
Když budu mít byt, budou klíče dva.
Když budu mít práci, možná budu muset otevírat a zavírat.
To jsou další klíče. Pak nakoupit nějaké věci.
A pak je někdo třeba ukradne.
Takže budu mít další klíče.
Víš, líbí se mi, že mám jen jeden klíč. Bez problémů.
Nemusím se bát, že je ztratím. Vždycky ztrácím klíče. To nesnáším.
Až budeš mít byt, zbav se auta.
- Ne, chci mít auto. - Měl bys pořád jeden klíč.
Auto je důležité. Jsi mobilní.
Pro případ, že musíš odněkud rychle zmizet?
Jo, nebo se někam rychle dostat.
Promiňte.
- Chcete pomoct? Opravdu? - Ne. Opravdu.
V pořádku. Moc práce tu není.
Grahame, platíš daně?
Jo, platím daně. Platím. Co tím myslíš?
Pokud neplatíš daně, jsi lhář. Nejsem lhář.
Lháři jsou druhou nejnižší formou lidského života.
- Co je tou první? - Právníci.
To jsi ty, zlato.
Annie, co kdybyste šli s Grahamem hledat byt?
Ukaž mu, jak se město změnilo.
- Vadilo by vám to, Grahame? - Ne, byl bych rád.
- Já taky. Tak půjdeme. - Dobře. Co zítra?
- To by bylo prima. - Dobře.
Jeden klíč, co?
Bezva nápad.
- Jo. - Cyndi, tady John.
U nás doma přesně za hodinu.
Ty bídáku. Budu tam.
Jak vidíte, je tu spousta místa pro dva.
Bude jen pro mě.
- Žádná společnost? - Ne.
Před sprchový kout si můžete pověsit závěs.
A určitě si dejte něco do vany, abyste neupad.
- Dobře. - Dobře.
Říkal jste asi 350?
Jo, k tomu nájem za první a poslední měsíc.
Dobře. Pronajímáte po měsících?
Ne za 350.
A co za 400?
To by šlo.
- Fajn. Domluveno. - Dobře.
- Můžem? - Dobře.
- Johne? - Tady.
To je tedy pohled.
A líbí se ti?
Jsou nádherné.
Jsou pro mě?
Jo, pro tebe.
Je tohle pro mě?
Jo. Je to pro tebe.
Jsi úžasná, zlato.
Můžu vám říct něco osobního?
To je na vás. Můžu já říct něco osobního?
Jo.
Ale vy první.
Dobře.
Myslím, že...
Myslím, že sex přeceňují.
Myslím, že lidi mu přikládají přílišnou důležitost.
A povídačky, že ženy to chtějí stejně jako muži, jsou blbost.
Tedy, ženy to chtějí.
Jen nemyslím, že to chtějí z důvodu, co si myslí muži.
A jsem z toho zmatená.
- Chápete, co... - Jo.
Jo. Pamatuju si, že jsem někde četl,
že muži se učí milovat osobu, která je přitahuje,
a ženy čím dál víc přitahuje osoba,
kterou milují.
Bože, to je krásné.
To je opravdu krásné.
- Líbí se mi to. - Jen cituju.
Řeknete mi vy něco osobního?
- Chcete? - Jo, chci.
Tedy, nechci, aby to bylo něco primitivního,
třeba o nějaké jizvě.
Chci, aby to bylo něco osobního o vás.
Dobře. Tak jo.
Jsem impotentní.
- Jste co? - Impotentní.
Opravdu?
Jo. Tedy... Nemůžu...
V přítomnosti jiné osoby nemám erekci.
Takže z praktického pohledu jsem impotent.
Vadí vám to?
Ne.
Jste z toho rozpačitý?
Obvykle ne.
Ne... Jo, jsem v rozpacích.
Ale ne jako vy.
Já? Myslíte, že jsem rozpačitá?
No...
Díval jsem se. Díval jsem se na vás.
Jak jíte, jak mluvíte.
Jak se pohybujete a...
Vidím někoho, kdo si je extrémně vědom toho,
že se na něj lidi dívají.
Víte, můj terapeut...
- Chodíte na terapii? - Vy ne?
Ne. Já ne.
Já jsem na terapii naprosto selhal.
Takže nevěříte v terapii?
Ne, já... Věřím, že pro někoho je.
Nevím. Mně to přišlo hloupé.
Vůbec jsem na ni neměl chodit.
Takže jsem si vytvořil teorii,
podle které si nenechte radit od těch, co vás intimně neznají.
Já znám svého terapeuta intimně.
- Spala jste se svým terapeutem? - Ne, ne!
Já... To jsem měl na mysli.
Někoho, s kým jste spala.
Já... to nechápu.
Tedy, jak to můžete vědět?
Víte, jak...
Ne. Nebyl jsem vždycky impotentní.
Dobře.
Takže.
Říkáte... Říkáte, že si nemám nechat radit
od těch, co jsem s nimi nespala.
Je to tak?
- V zásadě. - Dobře.
A my jsme spolu nespali.
- Že? - Ne.
Takže podle vaší rady
si od vás nemám nechat radit.
- Já bych si nenechal. - Vy ne. Dobře.
Dobře.
- Jeď opatrně. - Jo, jasně.
- Jaký byl víkend? - Byl fajn.
Mluvila jste s Johnem o té návštěvě?
Návštěvě?
Johnův přítel, co u vás bydlel.
- Graham. - Graham.
Jo. Tedy... Ne.
Nakonec to bylo docela zajímavé.
Víte, čekala jsem, že bude jako John,
protože spolu chodili do školy,
že budou mluvit, jak se spolu opíjeli,
tajně potřásali rukama a...
Ukázalo se,
že je opravdová osobnost.
Je trochu výstřední,
ale v pohodě.
Je stále ve vašem domě?
Ne, to ne. Odešel.
- A odkud je? - Nevím.
Žil v New Yorku a ve Filadelfii.
Myslím, že jenom tak cestuje.
To musí být fajn.
A jaký je? Jako John?
Ne. Myslím, že John ho už moc nemusí.
Říkal, že se z něj stal podivín.
A je? Myslím podivín?
Ne.
Kdybych ho potkala na ulici, možná by mi tak připadal.
Ale já ho poznala a mluvila s ním, a tak bych řekla, že je zajímavý.
- A jak vypadá? - Proč?
- Jen chci vědět, jak vypadá, tečka. - Proč? Abys po něm vyjela?
Bože. Ann. Vzpamatuj se. Jen se ptám, jak vypadá.
Navíc,
kdybych ho chtěla ušoustat k smrti,
co je ti do toho?
Proč takhle mluvíš?
- Mluvím jak? - Víš jak.
- Mluvíš tak, abys mě naštvala. - Mluvím tak, protože je to výstižné.
No, stejně mi nepřijde jako člověk,
kterého by něco takového zajímalo.
Pořád mě podceňuješ, Ann.
Proč asi.
Bojíš se toho, že budeme spolu v jedné místnosti.
Bojíš se, že ho budu určitě přitahovat.
Cynthio, opravdu si nemyslím, že je to tvůj typ.
Můj typ? A jak ty víš, jaký je můj typ?
Umím si to dost dobře představit.
O tom nemáš ponětí, Ann.
Hele, ani nevím, proč se o tom bavíme.
Prostě mu zavolám a otestuju si ho sama.
Nemá telefon.
Tak až ho bude mít.
Nebude.
Co to vykládáš?
Nerad mluví do telefonu. Nepořídí si ho.
Ale jdi.
Tak mi dej adresu, najdu si důvod, proč za tím zenovým mistrem zajít.
Prosím. Já s ním nejdřív promluvím.
Proč? Dej mi tu adresu. Vůbec se do toho nemusíš plést.
Mám špatný pocit z toho, že ti dám adresu a ty tam půjdeš a...
- A co? - Uděláš to, co děláš.
"Uděláš to, co děláš."
- Poslouchej se chvíli. - Mluvím normálně.
Díky. Ještě jsem ji nedokouřila.
Co hledáš?
Tu zpropadenou perlovou náušnici.
Doprdele, stála mě jmění.
Asi jsem ji někde nechala.
A co koupíš mámě k narozeninám?
Nevím. Pošlu jí třeba pohled.
Pohled k padesátinám?
- Jo. Co je na tom špatného? - No, ta žena ti dala život.
Asi bys jí měla dát něco...
Přestaneš už? Bože!
- Myslela jsem si, že pro jednou... - Dobře, Ann. Fajn.
Mám nápad.
Ty jí koupíš něco hezkého
a já ti půlku zaplatím, jo?
Fajn.
- Fajn. - Fajn.
Dobře, když mě omluvíš, musím do práce.
Na jakém nejméně obvyklém místě
jsi masturbovala?
No,
jednou jsem letěla
z Los Angeles do New Yorku.
A bylo to... Let byl narvaný
a já měla prostřední sedadlo,
ani u okna ani u uličky.
Bylo to fakt komické.
Hrozně jsem se nudila. Časopisy mě nudily.
Asi jsem měla nějaký ženský časopis.
Víš, v nich se hodně mluví o sexuálních problémech a tak.
A tak jsem si pomyslela:
"Bože, zrovna tohle potřebuju. Potřebuju trochu, víš,
něčeho, abych nemyslela na ten let."
A tak jsem to promýšlela.
A pak jsem...
Tak jsem se v tom letadle mezi těma dvěma lidmi udělala.
A nikdo to nevěděl. No...
Jak se ti podařilo před lidma okolo zamaskovat,
co se děje?
Víš, mám hodně vyvinuté svaly.
Je otevřeno.
- Ahoj. - Ahoj, Ann.
- Doufám, že tě neruším. - Ne. Ne.
Zavolala bych.
- Máš čas? - Mám. Dodělám to potom.
Jen jsem tě chtěla navštívit a podívat se, jak máš ten byt zařízený.
Jo. Asi tu toho moc neuvidíš.
Tak trochu pěstuju minimalistický styl.
- Hodily by se ti poličky. - Myslíš?
Nevím. Jsou z knihovny.
- Co je to? - Videokazety.
To vidím. Co je na nich?
Jde o osobní projekt, na kterém pracuju.
Co je to za osobní projekt?
- Cože? - Co je to za osobní projekt?
Osobní projekt jako osobní projekt kohokoli jiného.
Ten můj je asi trochu osobnější.
Kdo je Donna?
- Cože? - Donna. Na té kazetě je napsáno Donna.
Donnu jsem poznal na Floridě.
Chodil jsi s ní?
Ne. Ani ne.
Proč je na každé kazetě ženské jméno?
No, rozhovory dělám raději se ženami než s muži.
- Ledový čaj. - Díky.
Promiň. Chceš citrón?
Ne. Tak je to perfektní.
Takže tohle jsou rozhovory?
- Ano. - Můžeme se na jeden podívat?
Ne, já... Ne.
Proč ne?
Každé ženě jsem slíbil,
že kazetu neuvidí nikdo jiný než já.
O čem jsou ty rozhovory?
Ty rozhovory jsou o sexu.
Sexu?
Co o sexu?
Všechno o sexu.
Například?
Co dělaly. Co dělají.
Co chtějí dělat, ale bojí se o to požádat.
Co by neudělaly, i kdyby je někdo prosil.
Cokoli, na co si vzpomenu. Pozor...
Jen se jich ptáš?
Ano.
- A oni ti odpovídají? - Jo.
- Většinou. Někdy i něco dělají. - S tebou?
Ne. Před kamerou.
- Grahame, to je tak... - Promiň za to téma. Já...
Ne, ty promiň. Promiň za to téma.
Už musím.
- Vezmu si... - Já...
- Ahoj. - Fajn. Tak jo.
Dobře.
Nechce, abys k němu šla.
Co tím myslíš, že nechce, abych k němu šla?
Řekla jsi mu o mně?
- Ne. - Proč ne?
- Hele, Cynthio, nestihla jsem to. - A proč?
John má pravdu. Je dost divný.
A raději by ses mu měla vyhnout.
Co se tam stalo?
- Zkusil to na tebe? - Ne.
Tak v čem je ten háček? Co je na něm najednou tak divného?
- Topí snad štěňata? - Nic takového, jo?
- Tak co? Je nebezpečný? - Ne fyzicky.
Tak co s ním je?
Nechci o tom mluvit.
- Tak proč mi voláš? - Nevím.
- Haló? - Cynthio, tady John.
Dneska ne. Mám jiné plány.
Tak tedy kdy?
Co kdybys mě pozval na večeři?
- Víš, co myslím. - Jo, vím, co myslím.
Je otevřeno.
Ahoj.
Můžu pro vás něco udělat?
Jsem Cynthia Bishopová.
Promiňte. Znám vás? Já...
Jsme sestra Ann Mullanyové.
Ta extrovertní.
Když řekla tohle, musela mít dobrou náladu.
Normálně o mě říká, že jsem hlučná.
Jo. Tohle taky řekla.
Tak co tu děláte?
- Chcete, abych odešla? - Ne.
Jen chci vědět, co tady děláte.
No, jak jsem řekla, jsem Annina sestra. Sestry se spolu baví.
Zbytek si domyslete.
Ne, myslím, že si raději nebudu domýšlet rozhovor,
který jsem neslyšel.
Netuším, co jste si s Ann o mně nebo o čemkoli jiném povídaly.
- Chcete ledový čaj? - Jasně.
Nemám citrón.
Když jsem viděl Ann naposled, řek bych, že odsud odešla dost zmatená
- a rozrušená. - To je pořád.
Jste tu, abych dostal špatný pocit z toho, že má špatný pocit?
Ne.
- Neřekla vám, co ji rozrušilo? - Ne.
Díky.
Pak nechápu,
co vás přimělo sem přijít.
Nedovedu si představit, že by mě Ann vybarvila v růžových barvách.
Jo, no, víte,
já Ann moc neposlouchám, když jde o muže.
Vždyť se proboha podívejte na Johna.
Ale vy jste s ním chodil do školy, že jo?
Asi jste přátelé.
Ne.
Ne. John je podle mě lhář.
Asi máte pravdu.
No tak. Jedu sem takovou dálku, abych zjistila, co Ann tak vyděsilo.
Řek byste mi, co se stalo?
"Vyděsilo?" Ty...
Ann vyděsily ty kazety.
Asi to mám.
Opravdu? Co máte.
Pokud Ann vyváděla kvůli tomuhle, pak to musí být něco o sexu.
Je na těch kazetách, jak se s těma holkama milujete?
Ne tak docela.
No, buď se milujete, nebo ne. Co z toho?
Co kdybych si natočil vás?
- Při čem? - Při mluvení.
O čem?
O sexu, sexuálních zkušenostech, co se vám líbí.
Co vás vede k tomu, že bych vám to řekla?
Nic.
A vy se mě chcete jen ptát?
Jen se chci ptát.
- To je vše. - To je vše.
Takhle se uspokojujete?
Natáčíte ženy, jak mluví o svých sexuálních zkušenostech?
Ano.
- Uvidí tu kazetu ještě někdo? - Naprosto ne.
Nikdo jiný ty kazety nevidí, jen já.
Jak dlouho to bude trvat?
To záleží na vás. Jedna ženy mluvila jen tři minuty.
A jiná je na třech dvouhodinových kazetách.
Jak začneme?
Zapnu kameru a ty začneš mluvit.
Mám sedět nebo stát?
- Jak chceš. - Radši vsedě.
Připraven?
Dobře, natáčím. Pověz mi, jak se jmenuješ.
Cynthia Patrice Bishopová.
- Mluv normálně. - Dobře.
Popiš mi svůj první sexuální zážitek.
První sexuální zážitek nebo první styk?
- První sexuální zážitek. - První sexuální zážitek.
Bylo mi
osm.
A... je to takové...
Jo, dobře.
Bylo mi osm
a Michael Green, kterému bylo taky osm,
se mě zeptal, jestli se může dívat, jak čůrám.
A já řekla, že může, pokud se můžu dívat, jak čůrá on.
Tak jsme šli do lesa za naším domem,
kde jsem začala mít pocit, že dostává strach,
protože pořád říkal: "Dámy mají přednost."
Tak jsem si sundala kalhotky a vymočila se
a on utekl, ještě než jsem skončila.
Takže pak jste o tom spolu mluvili?
Ne! Po zbytek léta se mi vyhýbal
a pak se odstěhovali.
Do Clevelandu.
- Škoda. - Jo.
Kdy jsi poprvé uviděla penis?
Když mi bylo 14.
Co sis myslela?
Byl takový, jak jsi čekala?
Ne. Ne docela. Já...
Ne... Představovala jsem si ho...
Nenapadlo mě, že na něm budou žilky a hrbolky.
Myslela jsem si, že bude hladký jako zkumavka.
Když o tom teď přemýšlím, je to divné.
Ten úd mi přišel jako něco samostatného
a odděleného.
Chci říct, když ho konečně vytáhl a já se mohla podívat a dotýkat se jej,
úplně jsem zapomněla, že na druhém konci je mužský.
Pamatuju si, že jsem se doslova lekla, když na mě promluvil.
Co řekl?
Řekl, že mám příjemné ruce.
Co se stalo pak?
Pak mi začal hýbat rukou
a pak přestal mluvit.
- Jo? - Johne, tady Cynthia.
- Jak to, že tě přepojili? - Řekla jsem Janet, že jsem Ann.
- Skočila na to? - Očividně.
Hele, chci tě vidět.
- A kdy? - Teď hned.
Nevím, jestli to půjde. Čeká na mě klient.
Už jsem ho jednou přeobjednával.
Budu si muset úplně překopat diář.
Tak zvedni ten svůj zadek a ať už jsou ty tvé koule tady.
- Ano, pane. - Janet.
Chci, abyste přeobjednala Kirklanda. Já vím. Já vím.
Zjistěte, jestli by nemohl přijít v pondělí.
Řekněte mu... Řekněte...
- Rodinná krize. Rodinná krize. - Dobře.
- Proklouznu zadem. - Ano, pane.
Dobře. Nashle.
Chceš, abych si sundala sukni?
Když chceš ty.
Nemáš spodní prádlo.
Líbí se ti, jak vypadám?
Ano.
Myslíš, že jsem hezká?
Ano.
Hezčí než Ann?
Jiná.
John a Ann už spolu nespí.
To ti řekl?
Nemusí mi to říkat:
Ty jsi dneska ale rozpálená.
Ano.
Už můžeš jít.
Jen se mě ptal.
Na co?
Na sex.
Na co přesně se tě ptal?
Nechci ti říct, na co přesně.
Necháš naprostého cizince natáčet kazetu o svém sexuálním životě,
ale vlastní sestře to říct nechceš.
Očividně.
Požádal tě, aby ses svlékla?
Požádal mě, abych se svlékla? Ne.
- Svlékla ses? - Ano.
- Cynthio! - Co?
- Proč jsi to udělala? - Protože jsem chtěla.
- Ale proč jsi chtěla? - Protože jsem chtěla, aby mě viděl.
Jsi blázen.
Co když to vysílá přes nějaký satelit?
A nějaký usedlý stařík z Jižní Ameriky se na tebe možná kouká.
Ann! To by neudělal.
- To nevíš jistě. - Na to už je teď ale pozdě, že?
- Dotkl se tě? - Ne.
- Dotkla se ho? - Ne.
Dotkl se někdo někoho?
To ano.
Neříkej mi to.
Neříkej mi to!
Neříkej! Neudělala jsi to!
- Udělala. - Neudělala!
- Udělala! Udělala! - Neudělala!
Ach bože, Cynthio!
Jsi v bryndě.
Poslouchej se. Mluvíš jako matka.
O čem to mluvíš?
Bože, Cynthio!
Nedokázala bych to ani před Johnem.
Ty bys to nedokázala. Tečka.
Víš, co myslím. Ani ho neznáš.
- Mám pocit, že jo. - Neznáš!
Nemůžeš mu přece věřit. Je to úchyl!
Hele, Ann, nechápu, proč tě to tolik rozčiluje.
Ty jsi to neudělala. Já ano.
Mě to netrápí, proč by to mělo trápit tebe?
- Nechci o tom mluvit. - Dobře, tak nemluv.
DIS IS BATON ROGUE
Jste úkladný vrah?
Prosím?
Jste jenom poslíček,
co ho poslal hokynář pro peníze.
Tak imituju Branda. Dost dobré, ne?
- Marlona Branda. - Je to skvělé. Omluvte mě.
Dobře. Jo. Říkal jsem si, že potřebujem nějaký čas od sebe.
Možná byste měla být chvíli tamhle.
Ahoj. Proč nemáš záznamník?
- Tady je telefon. - Je obsazeno.
Proč to nezkoušíš?
Dobře.
Tak tady to je.
- Co je to? - Letní šaty.
Vypadají jako ubrus.
Nevypadají.
K čemu by chtěla letní šaty?
Na ramenou má skvrny a křečové žíly.
Jednou je taky budeš mít, náfuko.
Jo. Až budu, nebudu nosit letní šaty.
- Bože, Cynthio. - Počkej.
- Bayou. - Cynthio, tady John.
Tos načasoval. Je tu tvá žena.
- Chceš s ní mluvit? - Co tam dělá?
Přišla mi ukázat dárek, který spolu kupujeme tvojí tchýni.
- Tak kdy tě můžu vidět? - Nevím.
Asi už nedokážu být tak náruživá.
Za pokus to stojí.
Myslím, že moje sestra by nesouhlasila.
Chceš, abych přestal volat?
- Hele, zavolám ti, jo? - Rozumím.
Ahoj. To je neuvěřitelné.
Já jsem v červeném. Vy jste v červeném.
To je ale náhoda, nemyslíte?
- Hele, jsem vdaná. - Fakt?
- Jste hodně vdaná? - Dostatečně vdaná.
Aha. To nám nemusí bránit.
Jsem tu jenom za sestrou, dobře?
Fakt? Kdo je vaše sestra? Je vdaná?
Tak kolik dělá můj podíl na těch šatech?
32,50 dolarů.
- Hezké šaty. - Díky.
- Mně se taky líbí. - Vypadají jako ubrus,
- ale moc hezký. - Drobné si nech. A Ann,
o šaty se neboj. Určitě se jí budou líbit.
Jo. Určitě... Už musíte? Dobře. Nashle.
Ahoj. Zavolám vám.
Ahoj.
Johne?
Minulé pondělí jsem ti asi v půl čtvrté volala,
ale řekli, že tam nejsi.
Pamatuješ si, kde jsi byl?
V pondělí?
Minulé pondělí.
Byl jsem na pozdním obědě.
A s kým jsi byl na obědě?
Jedl jsem sám.
No tak.
Děje se něco?
Máš poměr?
Ježíši Kriste!
Dal jsem si o samotě pozdní oběd a už někoho šoustám?
- A šoustáš? - Ne, nešoustám.
Bože, to obvinění mě uráží. No tak.
Pokud mám pravdu, chci to vědět.
Nechci, abys lhal. Zlobila bych se, ale víc bych se zlobila, kdybys mi lhal.
No, není nic, o čem bys nevěděla.
Ani nedokážu říct, jak bych se zlobila, kdybys mi lhal.
Jsi paranoidní?
Spíš bych tady měl být paranoidní já.
Pokaždé, když se tě snažím dotknout, chováš se, jako bych byl prašivý.
Myslím, že na světě je spousta žen,
které by rády měly normálního, mladého mužského,
co dost dobře vydělává
a co je s nimi v posteli a stojí mu.
- Například moje sestra. - Pane bože, Ann.
- Je to ona? - Ann, tvoji sestru nešoustám.
Zaprvé, podle mě není zas tak přitažlivá.
- To mě má uklidnit? - Ne, jen říkám...
Jen říkám, že nejsem paranoidní, i když se se mnou nechceš milovat.
Docela klidně bych si mohl myslet,
že nechceš, protože někoho máš.
Nemám.
- No, já taky ne. - Tak proč ti nevěřím?
Hele, to je směšné.
- Možná kdybys měla nějaký důkaz... - Důkaz? Existuje důkaz?
Ne. To neříkám. Jen říkám, že to není tak, že bychom o tom neměli mluvit.
Jen mi tu nepředkládej dohady a představy.
- Vždycky právník. - Tak to sakra je!
Dovedeš si to představit? "No, vaše ctihodnosti, jsem si jistá,
že je vinen.
- Nedokážu si jej při tom vybavit..." - Dobře. Dobře. Dobře.
- "...ale mám takový divný pocit." - Dobře. Vím, kam míříš.
Dobře.
Promiň.
Jen mě hodně stresuje ten Kirklandův případ.
Víš, co jsem společníkem, je to můj první velký případ.
Pracuju celý den, pak přijdu domů
a těším se, až tě uvidím.
Bolí to, když mě takhle obviňuješ.
Promiň.
Co? No tak.
Mám tolik času
a jenom sedím a začínám si vymýšlet takové zamotané scénáře.
A protože pak nechci, aby to byl ztracený čas, chci jim věřit.
- Copak ta terapie vůbec nepomáhá? - Nevím, Johne.
Je mi hloupě, když tam sedím a mluvím o svých malých problémech,
a přitom vím, že ty děti hladoví.
No...
To, že přestaneš chodit na terapii,
děti z Etiopie nenakrmí.
Já vím.
Nikdy dřív jsi slovo "šoustat" nepoužil.
Doprdele!
To je tak donebevolající blbost, až se mi nechce věřit, žes to udělala.
Co je na tom tak blbého?
Ani toho chlapa neznáš.
Znáš ho ty. Je to tvůj kámoš.
Myslíš, že se mu dá věřit?
Nevím.
Nevím. Z toho, co jsi mi řekla, nevím.
Měl jsem to tušit, když se tu objevil v hadrech,
jak nějaký zprostředkovatel umění.
Líbí se mi, jak se obléká.
Co když se ta kazeta dostane do špatných rukou?
"Špatných rukou"?
Johne, tady nejde o vojenská tajemství.
Jsou to jen kazety, které si natočil, aby se mohl vzrušovat.
A s žádnými se nemiluje? Jenom mluví?
Jen sedí a mluví.
Skoro bych to pochopil, kdyby se s nima miloval. Skoro.
Proč si prostě nekoupí časopis nebo pornofilm?
To nefunguje.
Musí ty lidi znát. Musí být schopný s nimi komunikovat.
"Komunikovat"?
Ať je to, co je to.
Musela jsi před ním masturbovat?
Měla jsem chuť. Panebože! Ty a Ann jste z toho úplně vedle.
- Řeklas to Ann? - Jo, je to moje sestra.
- Říkám jí skoro všechno. - Kéž bys to neudělala.
Proč ne?
Prostě bych jen byl radši, kdyby to nevěděla.
Je dospělá. Zvládne to.
Ann...
- Ann je jen velmi... - Upjatá!
- Prostě to nebylo moc chytré. - Ach bože!
Podepsala jsi nějaký papír, nebo...
Měl nějakou smlouvu, ve které bylo, že to nebude nikde vysílat?
Ne, pane.
Je ti jasné, že právně se nemáš o co opřít?
To není legrace, Cynthio.
Ty kazety se můžou objevit kdekoli.
Neobjeví. Věřím mu.
Věříš mu. To je směšné.
Jo, věřím mu mnohem víc než tobě.
- Co tím myslíš? - To, co jsem řekla.
Spíš bych uvěřila jemu než tobě.
Bože, bolí mě, když mi to říkáš.
No tak, Johne! Šoustáš sestru svojí ženy.
Jsi lhář, ale já aspoň vím, že jsi lhář.
Já vím. Druhá nejnižší forma života
i první.
- O čem to mluvíš? - O ničem.
Ale ty lžeš Ann taky.
Jo, máš pravdu,
ale já nepřísahala před Bohem a všemi, že budu Ann věrná.
Hele, budeme to dělat, nebo ne?
Vlastně ne.
Rozmyslela jsem si to. Neměla jsem volat.
Ale jsem tu.
Něco potřebuju udělat.
Chceš, abych ti pomohla doma uklidit?
Ježíši! Je tu aspoň jedna nerozbitá židle?
Tak proč si nejdeš sednout jinam?
No tak, Johne.
Měl bys být rád. Dostali jsme se až sem, aniž by na to Ann přišla.
Fakt ti to usnadňuju. Prostě jdi pryč.
- To ti nakukal on? - Kdo?
- Graham. - Ne, nenakukal.
Ježíši, nepotřebuju, aby mi ostatní říkali,
co mám dělat. Jen jsem přemýšlela.
A teď jdi.
Možná nechci.
Možná si chci promluvit.
Johne, tady není o čem mluvit.
Jo, máš pravdu.
Všechno se komplikuje.
Ne, zjednodušuje.
Je otevřeno.
Ahoj.
Chceš něco k pití?
Jo. Díky.
Promiň. Ledový čaj už nemám.
Děkuju.
John a Cynthia spolu spí.
Ano, já vím.
- Ty to víš? - Ano.
Jak to víš?
Řekla to na kameru.
Díky, žes mi to řekl. Opravdu si toho cením.
No, neviděl jsem tě.
Asi bych ti to stejně neřekl, i kdybych tě viděl.
Proč ne?
Protože to není na mně.
Můj život je na hovno.
Prostě na hovno.
Nic není tak, jak jsem si myslela.
John je parchant.
Natoč mě.
Ne, já...
Myslím, že to není dobrý nápad.
Proč ne?
Protože podle mě by ses tak v normálním rozpoložení nerozhodla.
A co ty víš o normálním rozpoložení?
Dobrá otázka.
Tak co musíš udělat, abys natáčel?
Vložit kazetu a pustit kameru.
Udělej to.
Kde bereš peníze
na nájem, kazety a tak?
Pod matrací.
A co budeš dělat, až dojdou?
Nedojdou.
Je to tak pro tebe pohodlné?
Jo, je.
Dobře, natáčím. Řekni mi své jméno.
Ann Bishopová Mullanyová.
Margaret, ahoj, tady John.
Fajn. Poslyš, viděla jsi dneska Ann?
Dnes odpoledne?
No, ne. Já jen... Už je doma.
Ahoj. Všechno v pořádku. Díky. Ahoj.
Díky bohu. Šílel jsem strachy.
Přijdu domů, dveře jsou dokořán, auto pryč.
Myslel jsem, že tě unesl nějaký potrhlý parchant.
Zlato, jsi v pořádku?
Chci se rozvést.
Cože?
Chci se rozvést.
Proč?
Ptáš se mě proč?
No jsem s tebou ženatý. Ty se chceš rozvést.
Myslím, že bys mi to mohla říct.
Jdi do prdele.
Dobře.
Řekneš mi, kam jsi šla?
Jezdila jsem kolem. Pak jsem jela ke Grahamovi.
Grahamovi?
Grahamovi.
Ach, panebože, ten hajzl!
Ten podlý ha... Pan Upřímný, že jo?
Pan Apoštol pravdy!
Aspoň vím, že jsi s ním nešoustala.
Natočila jsi jednu z těch zpropadených kazet?
Annie...
Odpověz, pro boha živého. Sakra, odpověz. Natočila?
Ano, natočila.
Bože!
Nedotýkej se ho!
Dobře. Klídek.
Co je?
Haló?
Johne, co tu... Co tu sakra děláš?
Kruci.
ANN - 22 AUG 4602
Dobře, natáčím.
Pověz mi své jméno.
Ann Bishopová Mullanyová.
O čem chceš mluvit?
O čem se obvykle na těch kazetách mluví?
O sexu.
Dobře. Tak mluvme o sexu.
Míváš sex?
Ne moc často. Ne.
Když máš, kdo to obvykle začne?
On.
Uspokojuje tě sex?
Nevím.
Nevím. Nevím, co myslíš.
Míváš orgasmy?
Myslím, že ne.
Asi ne, když si nejsem jistá, jestli jsem kdy nějaký měla...
Napadlo tě někdy mít sex s někým jiným než se svým mužem?
Tady to je.
- Co kdybychom přestali? - Ne.
Nechci přestat.
Napadlo tě někdy mít sex s někým jiným než se svým mužem?
Napadlo mě to.
- Udělalas to? - Ne.
Proč ne?
Protože tak přemýšlí Cynthia.
Nesnáším, když mám pocity, které má ona.
Trápí mě, když myslím na muže, protože vím,
že tak přemýšlí ona.
Na jaké jiné muže jsi myslela?
Myslela jsem na tebe.
- Myslel jsi ty na mě? - Ano.
Na co jsi myslel?
Představoval jsem si, jak bys vypadala při orgasmu.
Ráda bych věděla, jak vypadám při orgasmu.
Umíš to, přivést ženu k orgasmu?
Ano.
Uděláš mi to?
Ne.
Proč ne?
- Protože nemůžu. - Nemůžeš nebo nechceš?
Nemůžu, protože nechci.
Říkal jsi, že jsi nebýval impotentní.
Ne. To je pravda.
- Takže jsi měl sex? - Ano.
Co se stalo?
Bylo to tak špatné, že jsi ztratil zájem...
- Ne, to nebyl můj problém. - Jaký byl tvůj problém?
Já jsem byl problém. Já...
Byl jsem patologický lhář.
Nebo spíš jsem.
Lhaní je...
Lhaní je jako alkoholismus. Pořád střízlivíš.
A to je všechno?
Lhal jsi?
- Kromě dalšího. - Tak co ještě se stalo?
No, tenkrát jsem...
Své pocity jsem vyjadřoval neverbálně
a často jsem děsil
své nejbližší.
Jsi takový pořád?
Ne.
Takže se budeš znovu milovat.
Nevím. Nemám plány.
Kdybys byl do mě zamilovaný, miloval by ses se mnou?
- Nejsem do tebe zamilovaný. - Ale kdybys byl.
Na to neumím odpovědět.
- Proč ne. - Říkal jsem ti to.
- Nechápu. - Ann...
Zapomeň na sex.
Už nejsem, co jsem býval, ani trošku.
Jsem teď tak jiný,
že to má ohromný vliv na mé chování k jiným,
na způsob, jak komunikuju.
Například tohle.
Například, že se mnou mluví tak, jak dřív nemohla.
Kdo? Kdo s tebou mluví?
Kdo je ona?
Promiň, já...
Já... To jsem nedělal.
Je to Elizabeth? Je to ona?
Je to ta dívka, o které mluvil John? Je to ona?
Asi jo.
- Takže jsi s ní pořád v kontaktu? - Promiň.
- S Elizabeth? - Ne, já...
A co myslíš, že by si Elizabeth pomyslela o těch kazetách?
Neumím si představit, že by to chápala.
Ale ty jí o nich řekneš, že? Když už nelžeš.
Jak jsem říkal, nevím,
co přesně udělám. Tedy...
Možná neudělám nic. Já...
Takže ty ses sem vrátil, abys o tom mohl přemýšlet.
Ne. Vrátil jsem se sem kvůli takovému...
Pocitu ukončení, víš?
Určitému rozřešení.
Asi jsem chtěl, aby to někdo, kdo je pro mě moc důležitý,
pochopil.
To je...
To je patetické.
Nemůžeš přece jen... Bože, Grahame, ty...
Nemůžeš k ní jen tak přijít a ukázat, jak ses změnil,
jako by to byl nějaký dárek.
A podívej se, v co ses změnil.
Devět let.
Devět let a je z tebe tohle.
Takový chceš být po zbytek života?
Proč to děláš?
Můžeš mi to říct? Proč si to děláš?
- Odpovíš mi? - Ne, prosím, nedělej to.
- Proč ne? - Ne, opravdu to nedělej.
Proč ne? Chci ti jen položit pár otázek.
Jako třeba proč natáčíš ženy, jak mluví o sexu?
- Proč to děláš? Můžeš mi říct proč? - Takhle ti to nemůžu říct.
No tak. Budu se pořád ptát.
Moc mě nezajímá, jak se proti někomu obrací vlastní plány, Ann.
Ale mě ano. Řekni mi proč, Grahame.
- Proč? - Co? Co chceš, abych ti řekl?
"Řekni mi proč. Proč?"
Ty ani nevíš, kdo jsem, Ann.
Nemáš ani kouska ponětí, kdo jsem.
Mám spočítat všechny ty okamžiky v mém životě, co sem vedly,
a pak jen doufat, že je to souvislé, že ti to dává nějaký smysl?
Samotnému mi to nedává smysl.
Prožil jsem to.
A nemám nejmenší tušení, kdo jsem,
a mám být schopen ti to vysvětlit.
A proč? Řekni mi proč.
Proč bych se měl před tebou obhajovat?
Protože ti možná můžu pomoct.
- Pomoct s čím? - Tvým problémem.
Mým problémem? Já mám problém?
Rozhlédnu se po tomhle městě a vidím Johna a Cynthiu a tebe a já...
Cítím se relativně zdravý.
Ty máš problém.
Máš pravdu.
Mám spoustu problémů.
A jsou moje.
Myslíš, že jsou tvoje, ale nejsou.
Každý, kdo projde těmi dveřmi, se stává součástí tvého problému.
Kdokoli, kdo je s tebou v kontaktu.
Nechtěla jsem být součástí tvého problému, ale jsem.
Odcházím od manžela.
Možná bych odešla stejně, ale jde o to, že odcházím teď.
A částečně je to kvůli tobě.
Ovlivnil jsi můj život.
Takhle to nemá být.
Devět let jsem si plánoval život tak, aby se to nestalo.
Víš, nikdy jsem ti to neřekl, protože jsem věděl, že by tě to porazilo.
Ale teď...
Než jste se rozešli s Elizabeth, šoustal jsem s ní,
dokonce i než jste měli problémy.
Není svatá. V posteli je dobrá.
Umí držet tajemství.
To je všechno, co o ní můžu říct.
- Musím si zavolat. - Jo, jistě. Prosím.
- Kancelář Briana Kirklanda. - John Mullany, prosím Briana Kirklanda.
- Chviličku, prosím. - Dobře.
Zkrátka, jak pořád říkám, práce je důležitá.
Bez manželství můžu být v pohodě, ale když mi vezmete práci...
To je jiné. A když to Ann neumí přijmout,
je to její problém.
- Pane Mullany. - Jo?
Pan DeForest by s vámi rád mluvil ve své kanceláři.
Dobře. Za minutu. Mám tu klienta.
Říkal okamžitě.
Dobře. Ježíši.
- Pane Mullany. - Jo.
Pan Kirkland mě požádal, abych vás informoval,
že si našel jiného právního zástupce.
A že pokud pro něj máte nějaký vzkaz, můžete jej nechat u mě.
Děkuji.
- Nemám vzkaz. - Dobře, pane Mullany.
Děkuji.
Blázen. No...
Snad ví, co dělá.
- Pane Mullany. - Jo.
Pan DeForest čeká.
Dobře. Řekněte mu, že tam budu za minutu.
Kriste. Ten starouš si myslí, že se svět točí jenom kolem golfu.
Poslyšte, sejdeme se třeba za pár minut u soudu, co vy na to?
- Radši si půjdu s DeForestem promluvit. - Jistě.
Fajn.
Doprdele.
the Bayou
Ne, jen jeden. Díky.
Tohle je moje oblíbená část.
Víte, co jsem si říkal?
Říkal jsem si, že naše první dítě by se mělo jmenovat Rusty.
Co si o tom jméně myslíte?
Fajn.
Víte, trávím tu hromadu času. Aspoň bych mohl znát vaše jméno.
- Ahoj. - Ahoj.
Přinesla jsem tohle. Vím, že máš narozeniny.
- Díky. - Hezká kytka. Vypadá jako ubrus.
Hele, nemůžu zůstat. Musím jít.
Můžu ti zavolat?
- Máš moje číslo do práce? - Ne.
Máš pero?
Tak jo, vy jste v modrém, já jsem v modrém.
Není to trochu divná náhoda?
Myslím, že ne. Myslím, že je to něco víc.
- Bydlíte tu? - Ne. Jen projíždím.
Podívej, nevolej mezi třetí a pátou, to mám moc práce. Jo,
- Dobře. - Dobře.
Ahoj.
- Ahoj. - Tak ahoj.
Líbí se mi. Je to moc hezká holka.
Moc hezká.
- Ahoj. - Ahoj.
Asi bude pršet.
Prší.
Jo.
THIS FILM IS DEDICATED TO ANN DOLLARD 1956 - 1988